22.2. 2017
Som študentkou farmácie. Už dlhšiu dobu pozorujem, že takmer každý pocit, situácia, či fáza života dostáva od spoločnosti akúsi nálepku. Ihneď je označená ako „Diagnóza číslo XY“, na ktorú je, samozrejme, okamžite k dispozícii adekvátny liek:
Mám bolestivú menštruáciu = diagnóza dysmenorea,
Liečba = analgetiká (lieky proti bolesti).
Mám týždeň pred menštruáciou = diagnóza „predmenštruačný syndróm“ (PMS),
Liečba = lieky na odvodnenie, antidepresíva , anxiolytiká, hormóny…
Pri výbere záverečnej práce ma moja intuícia viedla k výbere témy, ktorou by som sa pozrela pod povrch nejakej ženskej témy. Mnohé feministické autorky otvárajú témy menštruácie, pôrodov, materstva, ale menopauza je ešte stále to, o čom hovoríme príliš málo.
Iba malá čiastka žien je dostatočne informovaných o skutočnej tvári klimaktéria.
Žijú v presvedčení, že s odchodom poslednej menštruácie z nich vyprchá život, sú staré, nefunkčné a nosia na čele nálepku s číslom ďalšej diagnózy.
Povedia Vám: Vaše nohy vás neudržia, budete nafúknutá, zábudlivá a dementná.
Keď som začala s písaním svojej práce o menopauze, bola som zaskočená, čo som našla po zadaní tohto slova do vyhľadávača.
Samozrejme tu bola definícia, ktorá klimaktérium vysvetľuje ako ochorenie z nedostatku ženských pohlavných hormónov spôsobené vyhasínaním funkcie vaječníkov. Zase iba ďalšia diagnóza.
Na jednej americkej stránke bol dokonca článok s kreslenými obrázkami, ktorý vám mal pravdepodobne vtipným (vtipným???) spôsobom oznámiť, čo sa s vami bude diať. V 29-tich krokoch vám vlastne povedal, že od 45. roku života budete napoly plešatá starena so suchou vagínou, ktorá sa nemôže už ani zasmiať na dobrom vtipe bez toho, aby jej pri tom necvrklo do plienok, a ktorej jediným svetlým bodom môže byť nočné zaplávanie si vo vlastnom pote po návaloch horúčavy. Dozviete sa aj, že vás čaká úbytok na výške a sile svalstva, a zase naopak môžete očakávať prírastok na hmotnosti a v počte brád.
My vám však hovoríme: Držte si klobúky, my sa práve prebúdzame!
Zmeny, ktoré nás čakajú totiž nie sú len fyzické. Nie iba tie, ktoré sú v odborných článkoch vymenované ako tucty symptómov. Sú tu aj zmeny, ktoré nás menia v nebezpečné kráľovné. Nebezpečné pre všetkých, ktorí sa nás snažia zmeniť na poslušné a tiché staré dámy, nebezpečné voči umŕtvujúcim účinkom konvencií, ktoré nás na dlhú dobu umlčali a preto sa prebúdzame až teraz1.
Zo ženy – matky, ktorá neustále dáva a dáva, sa stáva kráľovná zasadajúca na trón, z ktorého má dokonalý výhľad na plody svojho života.
Vidí seba. Vidí to, čo vytvorila, urobila, čomu dala silu rásť.
Zbadala to, čo jej v živote chýba. Teraz už jasne vidí všetko, čo jej neosoží. Má právo a moc to pustiť. Vie sa odvážne pozrieť do zrkadla. V odraze rozoznáva, ktorú vrásku jej spôsobil smiech a ktorú bolesť a smútok. Vie si vybrať, ktorou cestou ísť.
Je to aj čarodejnica. Tá čarodejnica, ktorá obýva srdce lesa. Tá, ktorá už viac nemusí čakať na povolenie každého svojho kroku od svojho kmeňa.
Môže chodiť kam chce. Môže byť s kým chce. Môže byť sama so sebou, či s mužom, ktorý jej tvorí rovnocenného partnera.
Do svojho sídla prijíma iba tých hostí, ktorých sama chce. Nebojí sa odstrihnúť jedovaté, často iba zdvorilostné alebo vypočítavé vzťahy. Nemá čo stratiť. Už vie, kam do pôdy sa oplatí zasiať semienka. Keď tak urobí, vyrastie zo zeme ten najkrajší strom s najväčšími a najsladšími jablkami na svete.
Západná medicína samozrejme prináša „riešenie“ v substitúcii prirodzených estrogénov a gestagénov (ženské pohlavné hormóny) ich syntetickými analógmi. Aj keď pre niektoré ženy je hormonálna substitučná liečba tou najlepšou voľbou, stále sú tu ženy, ktorým sa ani po naordinovaní liečby „neuľavilo“ a nesú si so sebou ťarchu pocitu vlastnej neužitočnosti, nedokonalosti.
Cítia sa staré. Cítia sa nepotrebné.
Každá bunka môjho tela nesúhlasí s predstavou, že v 50tke budem pomočujúca sa žena v plienkach, ktorá sa bude báť vstať rýchlejšie z prázdnej postele (muž totiž odišiel za mladšou, ktorej vagína ešte nie je púšťou), aby si nezlomila nohu.
Naša kultúra či spoločnosť žila pridlho bez tých silných, prirodzene hrdých starých žien – príliš dlho bez obrazov ich krásy, sily a moci1.
Pomôžte mi zakričať všetkým, že vek je iba číslo. Pomôžte mi pripomenúť svetu, že navždy budeme tie silné stvorenia, ktorých spojenie s prírodou, cyklami a mesiacom nemožno poprieť.
To spojenie nemôže zo dňa na deň vymiznúť a nikto nám ho nemôže zobrať! Lebo navždy budeme potomkami čarodejníc, ktoré sa IM nepodarilo upáliť2.
Použitá literatúra:
Slávka Barusová
Som žena, ktorá miluje svoju ženskosť nadovšetko na svete. Som kreatívna duša s mnohými snami.
Nachádzam lásku v šití, háčkovaní, fotení, kreslení, tancovaní a túžim ju prostredníctvom nich rozdávať.
Rada by som ženy naučila, ako sa vytancovať zo svojich trápení.
Chcem vás naučiť behať s vlkmi spolu so mnou.